Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Біологія
"Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Біологія" – періодичне рецензоване наукове видання відкритого доступу. ISSN (загальний) 1728-3817; ISSN (серія) 1728-2748 DOI: doi.org/10.17721/1728_2748 Галузь знань: 09 Біологія Зареєстрований Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення згідно з рішенням № 1089 від 28 березня 2024 р. з ідентифікатором R30-03806. Зареєстровано: Міністерством юстиції України. Свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації КВ № 25415-15355 ПР від 03.02.2023. Журнал призначений для наукових співробітників, викладачів, аспірантів та студентів, які цікавляться новими результатами у різних напрямках біології. Журнал має відкритий доступ до всіх матеріалів. Відповідно до Наказу Міністерства освіти і науки України від 04.04.2018 № 326 Додаток № 9 Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Серія: «Біологія» було перереєстровано та додано до списку друкованих (електронних) періодичних видань, що включаються до Переліку наукових фахових видань України. "Серія: Біологія" входить до списку друкованих (електронних) періодичних видань, що включені до Переліку наукових фахових видань України категорії «Б» Додаток 10 до наказу Міністерства освіти і науки України 18.12.2018 № 1412. Засновник-видавець: Київський національний університет імені Тараса Шевченка Рік заснування: 1958 Мови видання: українська, англійська Періодичність: 4 рази на рік Предметне поле статей журналу: Загальна біологія Молекулярна біологія, генетика та геноміка Біохімія та біофізика Цитологія, гістологія, ембріологія та регенеративна медицина Фізіологія та екологія організмів Нейробіологія та нейромедицина Фітологія, фітобіотехнологія та фармакологія Зоологія, палеобіологія та еволюційна біологія Вірусологія Мікробіологія Імунологія та біомедицина Екологія та еволюційна біологія Біотехнологія та прикладна біологія Біоінформатика та системна біологія Екологія здоров’я та токсикологія Штучний інтелект та інші новітні технології в сучасних біологічних дослідженнях Нутриціологія Рекомендуємо: - Бородін С., Короткий О., Юет А., Дворщенко К. ПЕРЕКИСНЕ ОКИСНЕННЯ ЛІПІДІВ У СИНОВІАЛЬНІЙ РІДИНІ ХВОРИХ НА ОСТЕОАРТРИТ ПІСЛЯ SARS-CoV2-ІНФЕКЦІЇ - Сербін А., Стрелкова К., Коваль Т., Харченко О., Андрійчук Т. ДОСЛІДЖЕННЯ ПОКАЗНИКІВ ОКСИДАТИВНОГО СТРЕСУ В НИРКАХ СТАТЕВОНЕЗРІЛИХ ЩУРІВ З ГІПЕРГОМОЦИСТЕЇНЕМІЄЮ - Міроненко А., Голубка О., Радченко Л., Захарчук І., Тетерюк Н. ВІРУЛІЦИДНА ДІЯ ПРОБІОТИЧНОГО ПРЕПАРАТУ "SVITECO-MULTI" НА ПОЛІОВІРУС ПЕРШОГО ТИПУ ТА ВІРУС ГРИПУ
ВПЦ "Київський університет" - Publishing center "Kyiv University"
ХАРАКТЕРИСТИКА ЯКІСНОГО СКЛАДУ МАТРИКСНИХ МЕТАЛОПРОТЕЇНАЗ У ГОМОГЕНАТАХ ТКАНИН ЗА РОЗВИТКУ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ОЖИРІННЯ У ЩУРІВ
Ожиріння є складним і багатофакторним захворюванням, що розвивається під впливом генетичних, фізіологічних, соціально-економічних та екологічних факторів. Ожиріння може збільшити ризик вияву супутніх захворювань та летальних наслідків. Економічне зростання, автоматизація багатьох технічних процесів та урбанізація є причинами малорухливого способу життя за останні 30 років, що призвело до стрімкого зростання розвитку ожиріння серед населення у 2, а то й у деяких регіонах у 4 рази. Загалом ожиріння характеризується надмірним розростанням жирової тканини, розвиток якої залежить від перебігу клітинних процесів, пов'язаних із популяцією таких клітин, як адипоцити та їх попередники. Зазначаємо, що накопичення жирової маси викликає дисфункцію інших тканин, яке призводить до небезпеки поширення інших патологічних процесів. Наше дослідження зосереджено на ферментативній активності печінки, нирок і м'язової тканини у щурів з ожирінням. Визначено зміни ферментативної активності матричних металопротеїназ (ММР), таких як ММР-7 і ММР-9, в експериментальних тканинах. Виявлено ферментативну активність ММР-7 у тканинах щурів, які страждали на ожиріння, тоді як у здорових щурів такого процесу не спостерігалося. Ми припускаємо, що це пов'язано з розвитком фіброзу тканин. Також зафіксовано підвищення ферментативної активності ММР-9 у щурів м'язової тканини, які страждали від ожиріння. Імовірно, це пов'язано з регенеративним процесом в експериментальній тканині. Подальші дослідження активності матриксних металопротеїназ у різних тканинах можуть дати інформацію, яка дозволить розробити нові методи/підходи до діагностики та лікування цієї патології.
ожиріння, металопротеїнази, ензимографія
Авторське право (c) 2025 Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Біологія
КОНЦЕНТРАЦІЯ С-РЕАКТИВНОГО БІЛКА ТА ВМІСТ МОЛЕКУЛ СЕРЕДНЬОЇ МОЛЕКУЛЯРНОЇ МАСИ У ПЛАЗМІ КРОВІ ХВОРИХ НА ОСТЕОАРТРИТ ПІСЛЯ SARS-CoV2-ІНФЕКЦІЇ
Нова коронавірусна хвороба 2019 року (COVID-19) становить вагому загрозу здоров'ю людей усіх країн світу. Актуальним є прогнозування перебігу хронічних захворювань у людей, що перехворіли на коронавірусну інфекцію. До таких хронічних захворювань належать остеоартрити, на які страждає велика кількість населення. Запалення є невід'ємною складовою розвитку остеоартритів, тому дослідження його маркерів дозволяє оцінити тяжкість перебігу захворювання. Метою роботи було визначити концентрацію С-реактивного білка та вміст молекул середньої молекулярної маси у плазмі крові хворих на остеоартрит після SARS-CoV2-інфекції. У дослідженні брали участь 28 людей у віці від 39 до 70 років. Добровольці були поділені на такі групи: перша – умовно здорові люди, друга – пацієнти з остеоартритом колінних суглобів II–III ступеня, третя – пацієнти з остеоартритом колінних суглобів II–III ступеня, які перехворіли на COVID-19. Показники запалення визначали у плазмі крові людей. Концентрацію С-реактивного білка визначали турбідиметричним методом. Вміст молекул середньої молекулярної маси визначали скринінговим методом. Обробку результатів дослідження проводили загальноприйнятими методами варіаційної статистики. Встановлено, що у плазмі крові пацієнтів з остеоартритом колінних суглобів, які перехворіли на COVID-19, концентрація С-реактивного білка та вміст молекул середньої молекулярної маси зростають у більшому ступені порівняно із групою хворих на остеоартрит колінних суглобів. Виявлені зміни свідчать про розвиток більш інтенсивного запалення у крові хворих на остеоартрит після SARS-CoV2-інфекції. Для розуміння механізмів формування важчого перебігу остеоартриту та можливого розвитку ускладнень у пацієнтів із пост-COVID-19 синдромом необхідно про- водити подальші дослідження цієї коморбідної патології.
ФУНКЦІОНАЛЬНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ ПЕРИТОНЕАЛЬНИХ ФАГОЦИТІВ ЩУРІВ ІЗ 6-ОHDA- ТА ЛПС-ІНДУКОВАНОЮ ХВОРОБОЮ ПАРКІНСОНА
Перитонеальні макрофаги (ПМ) належать до лімфоїдної тканини, асоційованої із сальником (OALT), яка має багато спільних рис з лімфоїдною тканиною, асоційованою зі слизовими оболонками (MALT). Однак біологічні характеристики цієї тканини ще повністю не з'ясовані. Результати значної кількості експериментальних досліджень переконливо ілюструють інтегративну роль OALT та ПМ у її складі у системному запаленні, яке є важливим компонентом патофізіології численних захворювань запальної етіології, до яких належить хвороба Паркінсона (ХП) – хронічне системне запальне захворювання, глибоке розуміння патофізіології якого необхідне для розробки методів його ранньої діагностики, профілактики та лікування. У роботі проведено порівняльну характеристику метаболічних та фенотипових показників ПМ у щурів з різними моделями ХП: індукованою інтрацеребральним уведенням 6-гідроксидофаміну (6-OHDA) та бактеріального ліпополісахариду (ЛПС). Розвиток ХП констатували за результатами поведінкових тестів. Фенотипово-функціональні властивості ПМ характеризували за їх фагоцитарною активністю, оксидативним метаболізмом та рівнем експресії маркерів про- та протизапальної поляризованої активації (CD 80/86 та CD 206, відповідно), які визначали методом проточної цитометрії. Розвиток ХП у тварин з обома моделями супроводжувався поведінковими розладами, більш виразними у тварин з ЛПС-індукованою моделлю. Фенотипово-функціональні характеристики ПМ тварин із 6-OHDA-індукованою ХП вказують на їх функціональне виснаження в результаті тривалого системного запального процесу. Функціональний стан ПМ у щурів з ЛПС-індукованою хворобою засвідчує їх участь у спонтанній резолюції системного запалення.
хвороба Паркінсона, перитонеальні макрофаги, MALT, реактивні форми кисню, 6-ОHDA, ЛПС
БІОХІМІЧНІ ПАРАМЕТРИ ПЕЧІНКИ ЗА НАЯВНОСТІ У КРОВОТОЦІ АНТИ-SARS-CoV-2 IgG
COVID-19 – системне захворювання, спричинене інфікуванням вірусом SARS-CoV-2, що на початкових етапах викликає дисфункцію респіраторних органів, але становить загрозу для життя навіть після одужання через можливі ускладнення. Багато клінічної інформації повідомляє про порушення функціонального стану печінки у пацієнтів, які хворіють на COVID-19. Небезпека полягає в тому, що печінка як один з головних органів, який забезпечує перебіг та регуляцію обміну речовин, при порушенні балансу необхідних біохімічних параметрів може спричинити ускладнення в усьому організмі на тлі COVID-19. Наше дослідження було зорієнтоване на аналіз ключових біохімічних параметрів печінки у донорів, що перехворіли на COVID-19 та у кровотоці яких є анти-SARS-CoV-2 IgG відповідних титрів. У результаті з'ясовано, що такі біохімічні параметри, як аланінамінотрансфераза (АЛТ), аспартатамінотрансфераза (АСТ), γ-глутамілтрансфераза (ГГТ), лужна фосфатаза та білірубін змінюються залежно від титру анти-SARS-CoV-2 IgG та порівняно з донорами, у кровотоці яких не було виявлено анти-SARS-CoV-2 IgG. Висунуто припущення, що ці події можуть бути причиною пост-COVID-19 ускладнень, тому рання діагностика для виявлення змін функціонування печінки допоможе попередити або запобігти критичним наслідкам. Також проаналізовано потенційний вплив гострого запального процесу, що часто спостерігається при COVID-19, на зміни біохімічних параметрів печінки. Виявлено позитивну кореляцію між активністю АЛТ та феритином/С-реактивним білком як біомаркерами запальної фази. Запропоноване дослідження допоможе краще зрозуміти механізми залежності біохімічних процесів у печінці від перебігу захворювання на COVID-19, що стане у нагоді для розробки нових підходів діагностики та лікування пост-COVID-19 синдрому.
SARS-CoV-2, біохімічні параметри печінки, запалення
ЧУТЛИВІСТЬ ФОТОСИНТЕТИЧНОГО АПАРАТУ РОСЛИН TARAXACUM OFFICINALE (L.) WEBER EX F.H.WIGG. В УМОВАХ МЕГАПОЛІСУ
Наведено порівняльну оцінку функціонального стану пігментного комплексу живих листків рослин Taraxacum officinale (L.), що зростають у паркових екосистемах м. Києва з різним рівнем аерогенного забруднення. Фітоіндикатором для досліджень було обрано кульбабу лікарську. У визначених парках для вивчення функціонального стану фотосинтетичного апарату рослин T. officinale було обрано по два тест-полігони (біля автошляхів та у центрі парку). Дослідження проводили з використанням портативного флуориметра "Флоратест", розробленого Інститутом кібернетики ім. В. М. Глушкова НАН України. За результатами досліджень змін показників індукції флуоресценції хлорофілу у листках, що характеризують ефективність фотохімічних процесів на градієнті забруднення повітря, найпоказовішими виявились: Fm – максимальна флуоресценція; Fv – варіабельна флуоресценція, її рівень є індикатором фотохімічних окиснювально-відновних процесів, та k1 – індикаторний показник впливу екзогенних чинників на рослини, які мають високий зворотний кореляційний зв'язок з показниками аерогенного забруднення. Наведені показники вказують на фоточутливість асиміляційного апарату рослин T. officinale до умов зростання та можливість використання їх значень при біоіндикаційних дослідженнях навколишнього природного середовища.
антропогенне навантаження, фітоіндикаор, флуоресценція хлорофілу, паркові екосистеми
ВИВЧЕННЯ ПРОТИЗАПАЛЬНИХ, АНТИОКСИДАНТНИХ ТА АНТИЦИТОЛІТИЧНИХ ВЛАСТИВОСТЕЙ ОЛІЇ НАСІННЯ ВИНОГРАДУ
Комплекс локальних порушень, що виникає в результаті ушкодження тканин і мікробної інвазії, виявляється у вигляді розладів мікроциркуляції, метаболічних порушень під дією медіаторів запалення та прогресуючої гіпоксії, призводить до розвитку патологічних станів. Як наслідок розвивається гіпергідратація тканин, набряк, у крайніх випадках – загибель клітин, некроз. Роль вторинного ушкоджуючого фактора при запаленні відіграє активація вільнорадикальних процесів. Установлено, що механізми активації ПОЛ включаються вже на ранніх стадіях гіпоксії тканин, яка розвивається у вогнищі запалення. Отже, пошук нових протизапальних та ранозагоювальних фітопрепаратів є актуальним для медицини. Досліджено вплив олії насіння винограду на розвиток запального процесу з виразним ексудативним та альтеративним компонентом, а також антиоксидантну та антицитолітичну активність зазначеної олії на тлі модельної патології. Протизапальні властивості олії насіння винограду вивчали на моделях термічного запалення кінцівок у мишей та гострого асептичного ексудативного запалення стопи у щурів, викликаного дією різних флогогенів (карагеніном та зимозаном). Вплив олії насіння винограду на ексудативний компонент запальної реакції досліджували за визначенням ступеня проникності капілярної стінки, її вплив на перебіг запальної реакції з виразним альтеративним компонентом – на моделі асептичного запалення шкіри та підшкірної клітковини. Антиоксидантну активність вивчали на моделі гострого тетрахлорметанового гепатиту за вмістом ТБК-активних продуктів та відновного глутатіону. Олія насіння винограду виявляє виразні протизапальні властивості, які обумовлені антагонізмом з медіаторами запалення (переважно лейкотриєнами). Установлено, що за виразністю протизапальної дії на моделі термічного запалення кінцівок у мишей та зимозанового запалення стопи у щурів олія насіння винограду виявляє тенденцію до переважання над препаратом порівняння обліпихової олії. Уведення олії насіння винограду значно зменшує проникність судинної стінки на моделі підвищеної проникності судин, яка відтворювалась шляхом уведення трьох флогогенів. На моделі асептичного запалення шкіри та підшкірної клітковини у щурів, викликаного оцтовою кислотою, було також установлено, що олія насіння винограду виявляє виразний терапевтичний ефект, що, імовірно, виявляється через посилення репаративних процесів. На моделі тетрахлорметанового гепатиту олія насіння винограду виявляла антиоксидантну активність, яка була виразнішою щодо антиоксидантної дії препарату порівняння обліпихової олії. На тлі видавлених трафаретних ран використання досліджуваної олії зменшувало виразність цитодеструктивних процесів через зниження активності маркерних ензимів цитолізу та вмісту сечовини, які були на рівні референс-препарату – олії обліпихи.
олія насіння винограду, ексудація, альтерація, протизапальна активність, перекисне окиснення ліпідів, відновний глутатіон, антиоксидантні властивості, цитодеструктивні процеси
ЦИТО-ГЕМАТОЛОГІЧНІ КРИТЕРІЇ ХРОНІЧНОГО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ГЕПАТИТУ ЯК МАРКЕРИ МОНІТОРИНГУ ПЕРЕБІГУ ЗАХВОРЮВАННЯ І РОЗВИТКУ ГЕМАТОЛОГІЧНИХ УСКЛАДНЕНЬ
Досліджено морфофункціональний стан клітин крові за хронічного експериментального гепатиту, індукованого інтервальним введенням ацетамінофену, у щурів лінії Вістар із застосуванням гематологічних, морфологічних, біохімічних та статистичних методів. Особливістю перебігу експериментального хронічного гепатиту є розвиток мультифакторної анемії з ретикулоцитозом, лейкопенією на тлі активованих форм лімфоцитів і тромбоцитів, що є морфологічними маркерами хронічного експериментального запалення і додатковими критеріями моніторингу перебігу хронічного експериментального гепатиту та прогнозу розвитку можливих гематологічних ускладнень у дослідженнях нових підходів для лікування цього захворювання.
хронічний експериментальний гепатит, клітини крові, анемія, лейкоцитарні індекси, гематологічні ускладнення
ПАВУКИ (ARACHNIDA, ARANEAE) ГОЛОСІЇВСЬКОГО ЛІСУ (М. КИЇВ): ЗВЕДЕНІ РЕЗУЛЬТАТИ АРАНЕОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ЗА ОСТАННІ 15 РОКІВ
Вступ. Дослідження біологічного різноманіття урбоекосистем, які постійно піддаються антропогенному впливу, є важливим завданням з огляду на розуміння динаміки процесів, які відбуваються всередині цих угруповань. Видові комп-лекси павуків характеризуються високими різноманіттям і чисельністю як у природних, так і в антропогенно зміне-них біоценозах. Історія досліджень павуків Голосіївського лісу розпочалась лише у ХХІ столітті, а їхні результати відображені в кількох роботах. Зокрема, під час досліджень павуків парків м. Києва для Голосіївського парку було наве-дено 44 види павуків і зазначено їхній розподіл по ярусах лісу (Сінгаєвський, & Балан, 2010). З'явилися дані про видовий склад павуків ботанічного саду Національного університету біоресурсів та природокористування України (Зінченко, Сінгаєвський, & Балан, 2012). Наявна інформація щодо структури населення герпетобіонтних павуків Голосіївського лісу (весняний аспект), проте тривалість цих досліджень не дозволяє встановити сезонну динаміку угруповань (Сінгаєвський, 2012). Подальша інвентаризація фауни павуків НПП "Голосіївський" є важливим завданням у контексті оцінювання біорізноманіття лісових екосистем у межах міст-мегаполісів України. Мета роботи – проаналізувати видовий склад угруповань павуків Голосіївського лісу за підсумками багаторічного збирання матеріалу, навести дані щодо нових і рідкісних для регіону видів, охарактеризувати структуру угруповань. Методи. Матеріал зібрано в п'яти основних пунктах у межах Голосіївського лісу маршрутним методом, але більшу частину фауністичного матеріалу – методом ґрунтових пасток Барбера (загалом відпрацьовано 4062 пастко-доби). Як пастки використано пластикові ємкості з діаметром отвору 8,7 см об'ємом 0,5 дм3, наповнені на ⅓ 2–4 %-м розчи-ном формаліну з додаванням детергенту. Пастки встановлювали у ряди по 5 штук з інтервалами 10 м. Вміст пасток вилучали кожні 10–15 днів. Обстежено також підстилку, поверхню ґрунту, трав'яний ярус, крони та стовбури дерев. Результати. Видовий склад павуків Голосіївського лісу налічує 101 вид із 22 родин. Наведено дані по кожному виду. Найбільш широко представлена родина Linyphiidae – 38 видів. Наступними за представленістю є родини: Theridiidae – 11 видів, Lycosidae – 10, Thomisidae – 6 та Gnaphosidae – 5 видів. У складі родин Araneidae та Tetragnathidae виявлено по 4 види. По одному виду представлені родини Anyphaenidae, Atypidae, Cicurinidae, Dysderidae, Mimetidae, Phrurolithidae та Pisauridae. У складі родини Linyphiidae багатими на види виявились роди Walckenaeria – 5 видів, Ceratinella – 4 види, Diplocephalus та Neriene – по 3 види. Рід Ceratinella представлений майже повним набором європей-ських видів, окрім C. wideri. На дослідній ділянці грабово-дубових асоціацій на яружному рельєфі отримано дані про сезонні зміни видового багатства, динамічну щільність угруповань герпетобіонтних павуків і фенологічні особливо-сті деяких видів. Домінантними видами підстилкового ярусу є Ozyptila praticola (20,2 %) та Diplostyla concolor (17 %). Висновки. Уперше для міста Києва та Київської області в угрупованні павуків Голосіївського лісу виявлено 6 видів: Ceratinella major, Diplocephalus latifrons (родина Linyphiidae), Apostenus fuscus (родина Liocranidae), Arctosa leopardus, Pardosa maisa (родина Lycosidae) та Robertus neglectus (родина Theridiidae). По цих видах наведено детальну інформацію щодо їхніх екологічних особливостей, поширення та знахідок на території України. Пік видового багатс-тва й динамічної чисельності спостерігали у другій декаді червня (16 видів та 14,5 екз./10 пастко-діб). Угруповання епігеобіонтних павуків грабово-дубового лісу характеризуються значними сезонними коливаннями динамічної щіль-ності: пік зафіксовано у другій – третій декаді червня (13,4 екз./10 пастко-діб), мінімальний показник – 0,13 екз./10 пастко-діб – з другої декади жовтня по першу декаду листопада. Залежно від сезону значення динамічної щільності павуків Голосіївського лісу коливались більш ніж у 60 разів.
НПП "Голосіївський", Голосіївський ліс, павуки, видовий склад, старовірові ліси, фауна, фенологія, місто Київ
ПОКАЗНИКИ СИСТЕМИ АНТИОКСИДАНТНОГО ЗАХИСТУ В ПЛАЗМІ КРОВІ КОМБАТАНТІВ ПІСЛЯ БОЙОВОЇ ТРАВМИ ОПОРНО-РУХОВОГО АПАРАТУ
Вступ. Унаслідок повномасштабної війни в Україні, що розпочалась із 2022 року, багато військовослужбовців зазнали негативного впливу різних факторів бойової діяльності. Використання високотехнічних засобів та інноваційних технологій ведення бою спричинює високий рівень отримання бойових травм опорно-рухового апарату комбатантами. Особливої актуальності набуває вивчення перебігу ранового процесу та стратегії його ефективного лікування. Від цього залежить швидкість одужання пацієнтів і запобігання розвитку місцевих і систем-них ускладнень, пов'язаних із такими пораненнями. Ураження тканин і розвиток у них запалення пов'язані з порушенням окисно-антиоксидантної рівноваги в організмі. Це призводить до розвитку окисного стресу й ушко-дження біологічних молекул. Важливу роль у захисті від вільних радикалів відіграють антиоксидантні ферменти. Тому метою роботи було визначити активність антиоксидантних ферментів (супероксиддисмутази, каталази) і вміст сульфгідрильних груп у плазмі крові комбатантів після бойової травми опорно-рухового апарату. Методи. Усі учасники дослідження були розподілені на дві експериментальні групи, середній вік пацієнтів у кожній групі був однаковим. До першої групи (n=12) включено умовно здорових людей. Друга група (n=15) – пацієнти з вогнепальним пораненням суглоба. У плазмі крові пацієнтів визначали супероксиддисмутазну та каталазну активність загальноприйнятими біохімічними методами. Обробку результатів дослідження проводили загально-прийнятими методами варіаційної статистики. Результати. У ході проведених нами експериментальних досліджень було показано зниження в плазмі крові активності антиоксидантних ферментів: супероксиддисмутазна активність зменшується в 1,7 раза, а каталазна – у 1,5 раза відносно показників групи умовно здорових людей. Установлено, що у плазмі крові пацієнтів із бойовою травмою суглобів вміст сульфгідрильних груп зменшується: небілкових SH-груп – у 1,8 раза, білкових і загальних SH-груп – у 1,5 раза відносно групи умовно здорових людей. Висновки. Отримані результати свідчать про зменшення резервних захисних механізмів в організмі пацієнтів із бойовою травмою опорно-рухового апарату.
бойова травма, опорно-руховий апарат, плазма крові, антиоксидантна система
ФІЛОГЕНЕТИЧНИЙ АНАЛІЗ ІЗОЛЯТІВ ВІРУСІВ МОЗАЇКИ ЦИМБІДІУМУ ТА КІЛЬЦЕВОЇ ПЛЯМИСТОСТІ ОДОНТОГЛОСУМУ, ВИДІЛЕНИХ ІЗ ОРХІДНИХ PHALAENOPSIS SP.
Віруси мозаїки цимбідіуму та кільцевої плямистості одонтоглосуму є найбільш патогенними та широко поширеними вірусами в колекціях декоративних орхідних. Інфекції, спричинені цими вірусами, можуть призвести до зниження видового різноманіття колекцій і, як наслідок, їх повного виснаження. Метою дослідження було визначення походження українських ізолятів вірусів орхідних у колекції захищеного ґрунту Ботанічного саду імені О. В. Фоміна Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Вивчено нуклеотидні та амінокислотні послідовності гена капсидного білка (CP) вірусу мозаїки цимбідіуму (CymMV) та CP вірусу кільцевої плямистості одонтоглосуму (ORSV). Ці послідовності були отримані в результаті ампліфікації і сиквенування РНК CymMV та ORSV, виділених із інфікованих рослин Phalaenopsis sp. колекції захищеного ґрунту Ботанічного саду ім. О. В. Фоміна Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Отримані сиквенси порівнювали з послідовностями відомих ізолятів CymMV та ORSV із ГенБанку. Було встановлено, що досліджуваний ізолят ORSV має подібність з іншими ізолятами 96–99 % та 93,4–98 % для CP на нуклеотидному й амінокислотному рівнях, відповідно. Виділений ізолят CymMV мав ступінь подібності з іншими ізолятами CymMV 77–97 % для нуклеотидних та 84–100 % – для амінокислотних послідовностей. Побудоване філогенетичне дерево показало, що обидва досліджувані віруси, CymMV та ORSV, мають спільне походження з деякими корейськими ізолятами.
орхідні, CymMV, ORSV, ЗТ-ПЛР, філогенетичний аналіз
ВИЯВ ЕМОЦІЙНОГО ЕФЕКТУ СТРУПА У СТУДЕНТІВ ПРИ РЕАГУВАННІ НА СЛОВА ІЗ СЕМАНТИЧНОГО ПОЛЯ "АЛКОГОЛЬ"
На практиці психологам, соціальним працівникам, криміналістам, рекламодавцям тощо доводиться стикатись із необхідністю виявлення у певної особи прихованої, неусвідомлюваної або й завідомо неправдивої інформації. Допомогти в цьому може емоційний тест Струпа (ЕТС), який заснований на відмінностях у латентному періоді (ЛП) реакції (час реагування) на емоційно забарвлені та нейтральні слова. У статті викладено результати дослідження застосування емоційних слів із семантичного поля "алкоголь" під час проходження студентами ЕТС. В обстеженні взяли участь студенти віком від 18 до 23 років, 9 хлопців і 12 дівчат. Виявлено емоційний ефект Струпа (ЕЕС), а саме довший час реагування на емоційно забарвлені слова порівняно з нейтральними, що підтверджує ефективність методики ЕТС для виявлення прихованих схильностей обстежуваного. ЕЕС сильніше виявився у жінок порівняно із чоловіками, що, імовірно, можна пояснити частішим уживанням алкоголю чоловіками, які не вбачають у таких подразниках нічого особливого. Цікавим виявився отриманий зв'язок між ЛП реакції на емоційні слова і групою крові (за системою АВО) у жінок. Жінки з першою групою крові мали довші ЛП реакцій при виконанні ЕТС порівняно із жінками з другою групою крові, тоді як жінки з третьою групою мали проміжні значення ЛП реакції. Отже, як і чоловіки, жінки з другою групою крові не вбачали у словах із семантичного поля "алкоголь" нічого надзвичайного. У жінок з першою групою крові також найсильніше виявився ЕЕС у різниці ЛП реакції на нейтральні та емоційні слова для лівої руки, що свідчить про залучення до оброблення емоційної інформації правої півкулі. Отримані результати потребують додаткових досліджень, оскільки вибірка була невеликою. Проте можна припустити, що схильність до вживання алкоголю і емоційне реагування на нього пов'язані з групою крові та біохімічними особливостями організму, тому подальші дослідження в цьому напрямку є перспективними.
емоційний ефект Струпа, латентний період реакції, алкоголь, група крові
РІВЕНЬ ГЛЮКОЗИ ТА ГАММА-ГЛУТАМІЛТРАНСПЕПТИДАЗНА АКТИВНІСТЬ У КЛІТИНАХ ГЕПАТОЦИТАРНОГО ПОХОДЖЕННЯ ЗА ДІЇ ЕКСТРАКТІВ ТА ЦИТОКІНІНОВИХ ФРАКЦІЙ ЛІКАРСЬКИХ ГРИБІВ
Грибні екстракти виявляють багатофункціональну активність та мають широкий спектр застосування для лікування різних захворювань, зокрема й онкологічних. Проте повний склад сполук, які продукують макроміцети, що виявляють протипухлинні властивості, досі не встановлений. Порушення метаболізму глюкози та активація гамма-глутамілтранспептидази (ГГТ) у пухлинних клітинах може бути ключовим маркером біохімічної анаплазії при новоутвореннях. Метою роботи було дослідити вплив неочищених екстрактів та цитокінінових фракцій, виділених із міцеліальної біомаси лікарських грибів, на біологічні властивості клітин гепацитарного походження лінії HepG2 (гепатоцитарної карциноми людини). Об'єктами досліджень були чисті культури грибів Hericium coralloides, Fomitopsis officinalis, Trametes (Coriolus) versicolor, Pleurotus ostreatus та Morchella esculenta. Цитокінінові фракції з екстрактів виділяли центрифугуванням з подальшим фракціонуванням та очищенням за допомогою іонообмінної хроматографії. Якісний і кількісний аналіз цитокінінів проводили методом високоефективної рідинної хроматографії. ГГТ-активність визначали за допомогою тест-набору "Філісіт" (Україна), рівень глюкози – глюкозооксидазним методом з модифікаціями для клітинного культурального середовища. При аналізі міцеліальної біомаси лікарських макроміцетів виявлено наявність транс-зеатину, зеатинрибозиду, зеатин-О-глюкозиду та ізопентеніладеніну, що свідчить про високу активність щодо синтезу цитокінінів. Зазначено пригнічення дифузії глюкози із середовища культивування при використанні неочищених екстрактів та цитокінінових фракцій лікарських грибів та зниження ГГТ-активності, більш виражене при дії цитокінінових фракцій порівняно з неочищеними екстрактами. Різниця між ефектами неочищених екстрактів і цитокінінових фракцій указує на комплексний характер дії біологічно активних речовин лікарських грибів. Проведені дослідження щодо впливу неочищених екстрактів та цитокінінових фракцій лікарських грибів показали нормалізуючий ефект на основні метаболічні показники, які змінюються в пухлинних клітинах, як механізм біохімічної анаплазії.
глюкоза, цитокініни, гамма-глутамілтранспептидазна активність, клітини HepG2, лікарські гриби
РІВЕНЬ СЕРЕДНЬОМОЛЕКУЛЯРНИХ ПЕПТИДІВ У ХРЯЩОВІЙ ТКАНИНІ СУГЛОБА ЩУРІВ ЗА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНОГО ОСТЕОАРТРИТУ ПРИ ВВЕДЕННІ ПРОБІОТИЧНОЇ КОМПОЗИЦІЇ
Питання щодо з'ясування механізмів, які пов'язують зміни в кістково-м'язовій системі зі змінами в мікробіомі, за останні кілька років набуває особливої актуальності. Вивчення біологічної дії пробіотиків на хрящовий метаболізм за розвитку остеоартриту (ОА) відкриває перспективи їх використання у комплексній терапії та профілактиці патології суглобів. Метою роботи було проаналізувати кількісний і якісний склад пептидної складової молекул середньої маси (МСМ) різних фракцій у хрящовій тканині колінного суглоба щурів з експериментальним ОА за введення мультипробіотичної (ПБ) композиції. Дослідження проводили на білих нелінійних щурах-самцях масою 180-200 г. Модель експериментального ОА у щурів створювали шляхом одноразового введення в інфрапателярний лігамент колінного суглоба монойодацетату натрію (MЙA; Sigma, США). Тварини терапевтичної групи щоденно протягом 14 днів перорально у дозі 140 мг/кг отримували живу пробіотичну композицію "Мультипробіотик Симбітер® ацидофільний концентрований" ("О. Д. Пролісок", Україна). Евтаназію тварин проводили на 30-ту добу експерименту. Рівень МСМ оцінювали спектрофотометрично. Фракціонування на пептидному рівні здійснювали методом хроматографії, що поділяє за розмірами, на колонці із Sephadex G 15. Показано збільшення вмісту MСM усіх досліджуваних фракцій у хрящовій тканині щурів із експериментальним ОА та встановлено зміни якісного і кількісного складу їхньої пептидної складової, що могло свідчити про розвиток ендогенної інтоксикації унаслідок порушення метаболізму хряща, запалення та деструктивних процесів у колінному суглобі під час розвитку патології. Введення тваринам із МЙА-індукованим ОА мультипробіотичної композиції мало сприятливий ефект на досліджувані параметри, який виражався у зниженні вмісту МСМ та відновленні перерозподілу пептидного пулу хрящової тканини. Отримані результати дають підстави для проведення подальших досліджень, спрямованих на вивчення біологічної дії ПБ на метаболізм хряща, що може сприяти розробленню нових стратегій лікування та профілактики захворювань суглобів.
остеоартрит, молекули середньої маси, ендогенна інтоксикація, пептидна складова, пробіотична композиція
ПСИХОФІЗІОЛОГІЧНІ СКЛАДОВІ СТРЕСОСТІЙКОСТІ КВАЛІФІКОВАНИХ СПОРТСМЕНІВ (АКАДЕМІЧНЕ ВЕСЛУВАННЯ)
Досліджено стан психофізіологічних функцій кваліфікованих спортсменів, що спеціалізуються в академічному веслуванні, у взаємозв'язку з рівнем стресу, емоційної стійкості та ефективності психічної саморегуляції і адаптивності. Для визначення стану психофізіологічних функцій, максимального темпу руху кисті (за тепінг-тестом) використовували діагностичний комплекс "Діагност-1" (М. В. Макаренко, В. С. Лизогуб). Для вивчення стратегій подолання стресу (копінг-стратегій) і пріоритетного стилю подолання стресових ситуацій у спортсменів застосовували опитувальник "Виявлення індивідуальних копінг-стратегій" Е. Хейм. Для оцінювання наявного психічного стану (а саме рівня стресу), емоційної стійкості та ефективності психічної саморегуляції і адаптивності було застосовано тест вибору кольорів М. Люшера. У досліджуваній групі виявлено превалювання респондентів з високим рівнем стресостійкості, високим та середнім рівнем емоційної стійкості, середньою ефективністю психічної саморегуляції і адаптивності. Найбільш поширеними копінг-стратегіями серед обстежених були: у когнітивній сфері – збереження самовладання, в емоційній – оптимізм, у поведінковій – відволікання. Загалом серед спортсменів кількісно переважали адаптивні стратегії подолання стресу порівняно з неадаптивними і відносно адаптивними. Специфічними психофізіологічними маркерами стресостійкості, ефективності психічної саморегуляції та адаптивності обстежених спортсменів виявилися показники сили й ефективності сенсомоторної діяльності. Емоційна стійкість асоціювалася із силою і функціональної рухливістю нервових процесів. Виявлені взаємозв'язки показників стану психофізіологічних функцій із психологічними характеристиками спортсменів можуть мати прогностичну цінність і використовуватися для вдосконалення в зазначеному виді спорту.
спортсмени високої кваліфікації, стресостійкість, стан психофізіологічних функцій, академічне веслування
ВПЛИВ ФРАКЦІЇ IgG ІЗ ПЛАЗМИ КРОВІ ПАЦІЄНТІВ З ГОСТРИМИ КОРОНАРНИМИ СИНДРОМАМИ НА ПАРАМЕТРИ СУДИННО-ТРОМБОЦИТАРНОЇ ЛАНКИ СИСТЕМИ ГЕМОСТАЗУ
Ішемічна хвороба серця – найпоширеніша форма серцево-судинних захворювань, що є однією із основних причин смертності та втрати працездатності в усьому світі. Нині триває активний пошук ефекторних молекул ендогенного походження та їх апробація на роль нових терапевтичних мішеней і біологічних маркерів, які дозволять прогнозувати ризик розвитку ІХС, полегшать процес моніторингу динаміки захворюваності на тлі терапії. Серед таких молекул на особливу увагу заслуговують імуноглобуліни класу G (IgG), які акумулюються в загальному кровотоці у відповідь на появу в організмі нетипових та модифікованих білків, їхніх фрагментів, що є закономірним наслідком активації запальних і прокоагуляційних реакцій за умов ІХС. В експериментах in vitro нами досліджено ефекторний потенціал IgG, одержаних із сироватки крові пацієнтів з нестабільною стенокардією та інфарктом міокарда, на агрегацію тромбоцитів і секрецію ендотеліну-1 та фактора фон Віллебранда ендотеліальними клітинами у культурі HUVEC і не зазначено жодного впливу IgG, одержаних із сироватки крові пацієнтів з ІХС, як на активацію тромбоцитів, так і на динаміку АДФ-залежного процесу агрегації клітин. Однак при додаванні IgG до середовища культивування клітин HUVEC показано посилення секреції клітинами як фактора фон Віллебранда, так і ендотеліну-1. Висока концентрація фактора фон Віллебранда в системному кровотоці може бути причиною зростання протромботичного потенціалу, тоді як акумуляція ендотеліну-1 може сприяти розвитку гіпоксії міокарда та інших периферійних тканин. Усе це може призвести до порушення процесів коагуляції та, як наслідок, розвитку і прогресування ускладнень ІХС. Слід зазначити, що антитіла, одержані із сироватки крові хворих із прогресуючою нестабільною стенокардією, чинили максимально виражений ефект. Отримані результати розкривають нові перспективи у вивченні ефекторних властивостей антитіл та їхньої ролі в патогенезі ІХС.
інфаркт міокарда, нестабільна стенокардія, ішемічна хвороба серці, імуноглобуліни класу G, агрегація тромбоцитів, фактор фон Віллебранда, ендотелін-1
ДОПОВНЕННЯ ДО СПОНТАННОЇ ФЛОРИ БОТАНІЧНОГО САДУ ІМЕНІ АКАД. О. В. ФОМІНА
Наведено результати інвентаризації дикорослих рослин на території Ботанічного саду ім. акад. О. В. Фоміна у 2021 р. Для потреб дослідження створено онлайн-проєкт "Biota of the O. V. Fomin Botanical Garden (Kyiv)". Охарактеризовано історичні віхи й останні здобутки у дослідженні спонтанної флори Ботанічного саду. Зазначено тенденцію до зростання кількості видів судинних рослин. Зокрема, у середині ХХ ст. на території Саду зазначалось 220 видів судинних рослин, на початку ХХІ ст. – уже 245 видів (2005 р.) та 314 видів із 215 родів і 65 родин у 2008 р. У 2015 р. зазначено вже 347 видів рослин із 223 родів, 67 родин, 4 класів, 3 відділів. За результатами досліджень у 2021 р. авторами статті виявлено ще 115 нових таксонів спонтанної флори Ботанічного саду. Наведено їх перелік, місця і дати виявлення, авторство знахідки. Уперше для флори України наведено 4 таксони адвентивних рослин: Arabis procurrens, Lactuca sibirica, Polanisia dodecandra subsp. trachysperma і Talinum paniculatum. Представлено їхні основні таксономічні та хорологічні характеристики, відому авторам інформацію про натуралізацію цих таксонів у інших країнах. Уперше для флори Правобережного Лісостепу та (або) урбанофлори Києва наведено Cymbalaria muralis, Cyperus glomeratus, Phedimus stoloniferus, Ranunculus acris subsp. friesianus, Tradescantia × andersoniana. Додатково у ході дослідження виявлено 29 інтродукованих рослин із високими показниками натуралізації, які потребують подальшого моніторингу. Наведено їхній перелік і особливості натуралізації. На сьогодні повний список спонтанної флори Ботанічного саду ім. О. В. Фоміна включає 524 таксони із 291 роду і 71 родини.
спонтанна флора, Ботанічний сад ім. О. В. Фоміна, натуралізація, адвентивні рослини
БІОХІМІЧНІ ПАРАМЕТРИ ФУНКЦІОНАЛЬНОГО СТАНУ ПЕЧІНКИ У ХВОРИХ НА ГЕПАТИТ В ЗА УМОВИ КОІНФЕКЦІЇ SARS-CoV-2
Пандемія COVID-19, що розпочалася наприкінці 2019 року в Китаї, за кілька місяців поширилася на всі континенти, триває донині та становить вагому загрозу для системи охорони здоров'я в усьому світі, адже необхідно надавати інтенсивну допомогу раніше немислимій кількості пацієнтів. Хоча SARS-CoV-2 передусім викликає ураження органів дихальної системи, проте дослідження показують, що COVID-19 – прихований ворог для нашого організму, унаслідок чого страждають інші органи також, зокрема печінка. У літературі за невеликий період пандемії накопичилось чимало наукової інформації щодо змін біохімічних параметрів печінки за розвитку COVID-19. Наше дослідження було зосереджено на клінічній діагностиці пацієнтів, що хворіють на гепатит В та були інфіковані SARS-CoV-2. Додатково досліджено осіб, що хворіють на COVID-19, і пацієнтів із розвитком гепатиту В(HBV). Здійснено порівняння досліджуваних груп для виявлення взаємозв'язку між інфікуванням SARS-CoV-2 та прогресуванням HBV. Нами встановлено, що в пацієнтів, хворих на гепатит В з коінфекцією SARS-CoV-2, спостерігаються значні відхилення від фізіологічної норми таких параметрів функціонування печінки, як АЛТ, АСТ, загальний і прямий білірубін, однак у граничних значеннях норми перебувають такі показники, як ГГТ та лужна фосфатаза. Пропоноване дослідження може бути корисним для діагностики потенціальних ускладнень із боку печінки в пацієнтів, уражених SARS-CoV-2, і свідчить про необхідність ретельного контролю за пацієнтами, що хворіють на гепатит В з коінфекцією SARS-CoV-2. Також рекомендовано здійснити додаткову клінічну діагностику таких груп хворих для виявлення інших параметрів розвитку патологічних станів і поліпшення підходів діагностики/лікування у групах високого ризику пацієнтів, інфікованих SARS-CoV-2.
ВПЛИВ НЕОСТИГМІНУ, ГЕКСАМЕТОНІЮ І МЕТИЛЛІКАКОНІТИНУ НА ВИСОКОПРОВІДНІ КАТІОННІ КАНАЛИ ЯДЕРНОЇ МЕМБРАНИ НЕЙРОНІВ ПУРКІНЬЄ МОЗОЧКА ЩУРІВ
Високопровідні катіонні канали (LCC-канали), знайдені в обох ядерних мембранах нейронів Пуркіньє мозочка, є найбільш розповсюдженим типом спонтанно-активних іонних каналів серед інших ідентифікованих. Їхні структура та фізіологічні функції на сьогоднішній день залишаються невідомими, але результати попередніх робіт підтвердили їхню чутливість до низки речовин класу агоністів/антагоністів нікотинових ацетилхолінових рецепторів. Метою цієї роботи було дослідити вплив інших речовин, що модулюють функціонування холінорецепторів, – неостигміну, гексаметонію, метиллікаконітину на LCC-канали ядерної мембрани нейронів Пуркіньє мозочка щурів. Вплив перелічених речовин оцінювали на основі змін таких біофізичних параметрів: амплітуди струму через канал, імовірності перебування каналу у відкритому стані, виникнення ефекту миготіння каналу. Іонні струми крізь поодинокі канали фіксували з використанням методу петч-клемп у конфігурації nucleus-attached у режимі фіксації потенціалу. Серед досліджених у цій роботі речовин лише MLA і гексаметоній вплинули на функціонування LCC-каналів ядерної мембрани нейронів Пуркіньє мозочка. Гексаметоній у концентрації 2 ммоль/л зменшував Ро LCC-каналів на 46 % відносно контролю. Під впливом МLA спостерігали незначний ефект миготіння каналу ("poisson surprise" становив 2,14 у контролі та 3,81 за дії 200 мкмоль/л MLA, відповідно). Достовірної зміни біофізичних характеристик функціонування LCC-каналів за дії неостигміну не виявлено. Незважаючи на незначний ступінь ефективності дії описаних у роботі речовин, відсутність характерного моделюючого впливу є вагомим аргументом на користь їх використання у медицині з огляду на їхній широкий терапевтичний потенціал. Варто зазначити, що встановлення фармакологічної чутливості LCC-каналів, незалежно від ступеня вираженості впливу речовини, є необхідним для комплексного аналізу закономірностей впливу цих речовин на молекулярну динаміку досліджуваних каналів. Отримані результати матимуть також важливе значення для пошуку чи синтезу нових і більш ефективних інгібіторів LCC-каналів.
LCC-канали, неостигмін, гексаметоній, метиллікаконітин, ядерна мембрана
Використання бетаїну як біоактивної речовини залишається актуальним через його роль у процесах метилювання (зокрема й метіоніну), антиоксидантного захисту клітин за порушення ліпідного обміну, участі у протизапальних процесах та стабілізації ендотеліально-епітеліального бар'єру як потужного регулятора обмінних процесів у клітинах і тканинах. З огляду на це метою пропонованого дослідження є вивчення безпосереднього впливу бетаїну на культивовані ендотеліальні клітини. Завдання роботи – аналіз літературних даних щодо застосування бетаїну як донора метильних груп й осмопротектора (особливо застосування його осмолітичних властивостей) та проведення експериментальних досліджень його впливу на ендотеліальні клітини. Дію бетаїну на клітини ендотелію (лінії РАЕ) вивчали за допомогою традиційних методичних підходів: МТТ-тест визначення активності мітохондріальних ензимів і виживання клітин й оцінка рівня поглинання глюкози і морфологічних властивостей ендотеліальних клітин. Результати вивчення дії бетаїну на ендотеліальні клітини засвідчили про: відсутність токсичних ефектів; збільшення концентрації ендотеліоцитів порівняно з контролем за його рівня 0,5 мг/мл та 1 мг/мл у процесі фарбування трипановим синім; зростання оптичного поглинання внаслідок відновлення формазану мітохондріальними ензимами живих клітин у межах його концентрацій 1–4 мг/мл за МТТ-тесту; підвищення активності мітохондріальних оксидоредуктаз у розрахунку на одиницю живих клітин за його концентрації 1 та 4 мг/мл; зростання рівня дифузії глюкози в клітини за 0,125 мг/мл та 1 мг/мл бетаїну в середовищі інкубації. Порівняно з контролем виявлені морфологічні особливості клітин, а саме: їхня видовженість, більша кількість відростків та формування структур, що мали ознаки прокапілярних. Отже, бетаїн у концентрації 1 мг/мл може виконувати роль своєрідного стандарту позитивного впливу на ендотеліальні клітини у подальших дослідженнях біоактивних препаратів.
бетаїн, глюкоза, ендотеліальні клітини, мітохондріальні ензими, осмоліт
Здійснено аналіз організації територій, прилеглих до класичних споруд, які разом утворюють просторову композицію, а також елементів композицій, що визначають напрямки сприйняття людиною утвореного простору. Продемонстровано, що композиційні елементи спрямовують сприйняття людини в утвореному просторі по глибинних, фронтальних або вертикальних напрямках. Розглянуто найпоширеніші конфігурації територій, прилеглих до класичних будівель, звернено увагу на поширеність і проблемність використання фронтальних просторів перед такими спорудами і висвітлено доцільність пошуку конфігурацій простору, сприятливіших для повного сприйняття архітектурного образу об'єктів. На основі відомого факту, що глибинний простір є найдоцільнішим у поєднанні із класичними спорудами, як такий, що сприймається найбільш гармонійно на ментальному і фізичному рівнях, було доведено: у випадках, коли недостатньо площі територій для гармонізації масштабності архітектури і ділянки, доцільно застосовувати Т-подібний простір. Продемонстровано, що таким прийомом успішно користувалися зокрема і в історичних об'єктах, де за мінімальної площі території з вираженим фронтальним простором перед будівлею було досягнуто балансу композиції за рахунок поєднання глибинного та фронтального просторів. Як взірець у пропонованій статті висвітлено практику застосування Т-подібного простору біля вілл Капра й Еммо – творінь італійського архітектора доби Ренесансу А. Палладіо. Правомірність зроблених висновків підтверджено також у проєктній пропозиції організації садового простору перед західним фасадом головного (червоного) корпусу Київського національного університету імені Тараса Шевченка (КНУ імені Тараса Шевченка), де на проєктному рівні з відповідними візуалізаціями було запропоновано перетворити початково фронтальний простір у гармонійне поєднання фронтального та глибинного простору з дотриманням масштабу як класичної будівлі університету, так і людини.
класичні споруди, просторова композиція, глибинний простір, фронтальний простір, головний корпус КНУ імені Тараса Шевченка
ВПЛИВ ЕЛЕКТРОМАГНІТНОГО ВИПРОМІНЮВАННЯ МІЛІМЕТРОВОГО ДІАПАЗОНУ НА ОПТИЧНІ ВЛАСТИВОСТІ ГЕМОГЛОБІНУ
Біологічна активність мікрохвильового електромагнітного випромінювання (МЕМВ) відома давно, що є основою його застосування в медицині. Однак біофізичні механізми цього фактора на молекулярному рівні залишаються недостатньо вивченими, щодо них ідуть активні дискусії. З огляду на це було досліджено особливості впливу МЕМВ на оптичні властивості водних розчинів гемоглобіну з метою характеристики певного структурного стану цього білка. Об'єктом дослідження були оптичні властивості водних розчинів гемоглобіну людини в діапазоні концентрацій 7 і 15 мкМ та в діапазоні температур 10–40 ° С. Оптичні спектри реєстрували за допомогою спектрофотометра Biospec Mini в діапазоні довжин хвиль 190–1100 нм. З метою підвищення точності аналізу спектральних даних спектри були нормалізовані щодо базової лінії, що проходила паралельно горизонтальній осі через мінімальне значення оптичної щільності у спектрі поглинання. Як основні параметри спектрів поглинання були використані значення максимумів поглинання та оптичної щільності. Для точнішого визначення зазначених параметрів застосовано функцію В-сплайну. Експозицію розчинів гемоглобіну в МЕМВ проводили на довжині хвилі 7,1 мм з потужністю 6 мВт. Ця потужність МЕМВ відповідає умовному граничному діапазону між тепловою та нетермічною дією цього фактора. У статті проаналізовано залежність оптичних властивостей гемоглобіну у спектральному діапазоні поглинання гемму від температури та розглянуто вплив мікрохвильового випромінювання на оптичні властивості розчинів гемоглобіну в контексті гіпохромних ефектів, індукованих температурою. Виявлено, що параметри спектра поглинання водного розчину гемоглобіну залежать від температури. Оптична щільність у смузі Соре та спектральних смуг ахоксигенованої форми гемоглобіну зменшується за підвищення температури. Спостережуваний температурний гіпохромний ефект пов'язаний зі збільшенням агрегації білка. Вплив MEMВ призводить до невеликого, але статистично значущого гіпохромізму у спектрах поглинання гемоглобіну, що свідчить про збільшення агрегації білка під дією цього фізичного фактора, який спричиняє зміни в гідратації білкових молекул. Зазначений ефект залежить від концентрації білка і не виявляється за низьких концентрацій.
розчини гемоглобіну, гіпохромізм, мікрохвильове електромагнітне випромінювання
ПОКАЗНИКИ ЗГОРТАННЯ КРОВІ У ВАГІТНИХ ЖІНОК, ХВОРИХ НА COVID-19
Пандемія CoViD-19, що розпочалася ще наприкінці 2019 р. і триває дотепер, є серйозною загрозою для системи охорони здоров'я в усьому світі, адже необхідно надавати інтенсивну допомогу значній кількості пацієнтів. SARS-CoV-2, насамперед, викликає ураження органів дихальної системи. Проте дослідження показують, що CoViD-19 – прихований ворог для нашого організму, унаслідок чого страждають й інші органи також. Дедалі частіше у пацієнтів, інфікованих SARS-CoV-2, розвивається коагулопатія, пов'язана з гострим запаленням, гіперкоагуляція, порушення цілісності та функціонування ендотелію. У літературі за невеликий період пандемії накопичилось багато наукової інформації щодо змін у системі гемостазу за розвитку CoViD-19. Однак клінічні дослідження неоднозначні, хоч у більшості госпіталізованих пацієнтів поряд із важкою формою CoViD-19 зафіксовані аномальні показники згортання крові. Наше дослідження зосереджене на аналізі основних параметрів системи гемостазу у вагітних жінок, що хворіють CoViD-19, та їхнє порівняння з умовно здоровими вагітними пацієнтами. Ми встановили, що у жінок, інфікованих SARS-CoV-2, зафіксовано підвищення концентрації фібриногену на 2,1 г/л, зростання вмісту D-димеру на 500 нг/мл, а також пролонгований протромбіновий час (ПЧ) на 1,2 с порівняно з умовно здоровими вагітними жінками у плазмі крові. Змін щодо тривалості активованого часткового тромбопластинового часу (АЧТЧ) не було виявлено. Наше дослідження може бути корисним для діагностики можливих ускладнень з боку системи гемостазу в пацієнтів, уражених SARS-CoV-2, а також для виявлення порушення згортання крові на ранніх етапах розвитку, пригнічення поширення патологічних процесів плоду у вагітних жінок та створення ефективної схеми лікування.
SARS-CoV-2, гемостаз, коагулопатія, вагітні жінки
ОСОБЛИВОСТІ ЗАПАЛЕННЯ БУРОЇ ЖИРОВОЇ ТКАНИНИ У ЩУРІВ З РОЗВИТКОМ ІНДУКОВАНОГО ДІЄТОЮ ОЖИРІННЯ ПІСЛЯ РІЗНИХ РЕЖИМІВ УВЕДЕННЯ МЕЛАТОНІНУ
Однією із характерних рис ожиріння є розвиток системного хронічного прозапального стану. Бура жирова тканина (БЖТ) може бути потенційною мішенню для активування мелатоніном виробництва тепла і, водночас, стимуляції ліполізу під час розвитку ожиріння. Також мелатонін має імуномодулювальні властивості, що реалізуються за участі ендокринних і паракринних сигнальних шляхів у різних типах клітин (зокрема і в бурих адипоцитах) і значно варіюють упродовж доби. Це уможливлює його застосування в широкому діапазоні доз і режимів уведень (хронотерапевтичний підхід). Отже, основна мета нашого дослідження – проведення аналізу стану запалення БЖТ у щурів за розвитку ожиріння, індукованого висококалорійною дієтою, після щоденного введення мелатоніну в різний час (уранці й увечері). Мелатонін уводили інтрагастрально через зонд протягом 7 тижнів в дозі 30 мг/кг за 1 год до вимикання світла (ВКД ZT11, M ZT11, вечір) або через 1 год після увімкнення світла (ВКД ZT01, M ZT01, ранок). Для оцінювання стану запалення (умісту колагену у тканинах та рівня інфільтрації лейкоцитів) у БЖТ використовували гістохімічне фарбування трихромом за ван Гізоном. За розвитку ожиріння рівень фіброзу, який оцінювали за відносною площею, що займають колагенові волокна, й інфільтрація лейкоцитів у БЖТ збільшувалися порівняно зі щурами контрольної групи. Після застосування мелатоніну рівень фіброзу у щурів з ожирінням у груп ВКД ZT01 і ВКД ZT11 не відрізнявся від контрольних значень. Крім того, подібний ефект було виявлено у процесі аналізу інфільтрації лейкоцитами БЖТ щурів з ожирінням за обох режимів уведення мелатоніну (групи ВКД ZT01 і ВКД ZT11): цей параметр був достовірно нижчим, ніж у щурів з індукованим ожирінням, але, водночас, більшим порівняно зі щурами, які не страждали на ожиріння. Також уведення мелатоніну в ранковому або вечірньому режимах не впливало на стан сполучної тканини БЖТ щурів, що вживали стандартну дієту (групи M ZT01 і M ZT11). Загалом дослідження показує коригувальні властивості мелатоніну в умовах хронічного запалення у БЖТ щурів з ожирінням і передбачає широкий потенціал використання мелатоніну за відсутності побічного ефекту на гістофізіологію БЖТ у щурів без ожиріння.
хронобіологія, гістохімія, бурі адипоцити, фіброз, лейкоцитарна інфільтрація, індуковане висококалорійною дієтою ожиріння
КОМБІНАЦІЯ ГІДРОГЕЛЮ, ТОЛУЇДИНОВОГО СИНЬОГО ТА СВІТЛА 600 НМ ДЛЯ ІНАКТИВАЦІЇ STAPHYLOCOCCUS AUREUS IN VITRO
Порушення цілісності шкірних покривів супроводжується бактеріальною контамінацією новоутвореної рани. Засоби, спрямовані на запобігання та лікування інфекції відкритих ран, передбачають мінімізацію забруднення пошкоджених тканин і прискорення їхньої регенерації. З появою антибіотикорезистентних штамів розпочався пошук альтернативних способів інактивації мікроорганізмів. Використання фотосенсибілізаторів з максимумами поглинання в червоній та інфрачервоній ділянках спектра дозволяє мінімізувати світлове навантаження на тканини, зберігаючи водночас необхідні бактерицидні ефекти. Метою досліджень є з'ясування ефективності поєднання гідрогелів із толуїдиновим синім (ТС) й опромінення світлом 600 нм для інгібування in vitro зростання Staphylococcus aureus. Після 3 год інкубації гідрогелів з ТС у водному розчині не спостерігається формування рівноважного стану. Протягом цього часу відбувається десорбція 57 % ТС з гідрогелю поліакриламід (ПАА) і 43 % – декстран-поліакриламід (Д-ПАА). Швидкість процесу залежить від типу полімеру. Десорбція проходить на 30 % швидше для Д-ПАА ніж ПАА. Опромінення суспензії S. aureus світлом 600 нм сприяє зниженню кількості колонієутворювальних одиниць (КУО) на 25 % за дози вище 4 Дж/мл. За короткої експозиції гідрогелів (20 хв) у суспензії мікроорганізмів та їхнього опромінення світлом 600 нм відбувається зниження кількості КУО на 33 % за використання ПАА та на 15 % – Д-ПАА. Після 50 хв бактерицидна активність для ПАА практично не змінюється, а для Д-ПАА показник становить 35 %. Подальше збільшення тривалості інкубації до 80 хв забезпечує збільшення ефекту до 50 % для Д-ПАА. Отже, систему Д-ПАА із ТС у поєднанні зі світлом 600 нм можна використовувати з метою інактивації S. aureus.
фотоінактивація бактерій, толуїдиновий синій, поліакриламід, декстран-поліакриламід, фотодинамічна терапія
ПЕВНІ БІОХІМІЧНІ АСПЕКТИ КОРОНАВІРУСНОЇ ІНФЕКЦІЇ COVID-19
Спалах коронавірусної хвороби CoViD-19, викликаної новим важким гострим респіраторним синдромом коронавірусу 2 (SARS-CoV-2), протягом короткого періоду часу зумовив надзвичайний стан у галузі охорони здоров'я в усьому світі. Складна епідеміологічна ситуація, пов'язана зі стрімким зростанням кількості хворих і високою частотою смертності, а також необхідність якнайшвидшого подолання наслідків пандемії стали важливим викликом для науки. Особливу увагу вчених прикуто до поглибленого вивчення патогенетичних механізмів коронавірусної інфекції, що є важливим для розробки противірусних препаратів і вакцин для боротьби з CoViD-19. Для проникнення у клітини-мішені вірус використовує рецептори, експресовані в різних тканинах організму, основним з яких є ангіотензинперетворювальний фермент 2 (АПФ2). Реплікація вірусу регулюється багатьма факторами та викликає різкі морфологічні й фізіологічні зміни у клітинах. SARS-CoV-2 порушує регуляцію запальних сигнальних шляхів, що генерують цитокіновий "шторм", викликає мультисистемні розлади та загрозливий для життя стан – гострий респіраторний дистрес-синдром. Важливою складовою патогенезу та клінічних виявів CoViD-19 є порушення гемостазу, активація тромбоутворення та тромбоемболічні ускладнення. У пропонованому огляді наведено дані, що стосуються будови вірусу SARS-CoV-2, шляхів інфікування, захисних механізмів організму, які протидіють вторгненню патогену, особливостей функціонування системи гемостазу за коронавірусної інфекції, внутрішньоклітинної сигнальної трансдукції та сучасних стратегій профілактики і лікування CoViD-19, що спрямовані переважно на пригнічення реплікації вірусу, обмеження його розповсюдження та зниження імунної реакції організму в умовах інфекції.
SARS-CoV-2, коронавірусна інфекція, CoViD-19, сигнальна регуляція, терапевтичні стратегії
УЛЬТРАСТРУКТУРНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ КЛІТИН СЛИЗОВОЇ ОБОЛОНКИ ТОВСТОГО КИШЕЧНИКА ЩУРІВ ЗА ТРИВАЛОЇ ГІПЕРГАСТРИНЕМІЇ
Гастрин – один із найважливіших гормонів травної системи, що регулює багато фізіологічних процесів. Трофічний і проліферативний вплив надлишкового рівня гастрину на слизову оболонку шлунка відомий і доведений. Інформація про вплив гастрину на товсту кишку є фрагментарною і дещо суперечливою. У пропонованому дослідженні методом електронної мікроскопії проаналізовано вплив хронічної гіпергастринемії на ультраструктурний рівень клітин слизової оболонки проксимального відділу товстої кишки щурів. Відтворено модель омепразол-індукованої гіпергастринемії, за якої піддослідні щури отримували щоденні ін'єкції інгібітору протонної помпи омепразолу, внаслідок дії якого виникає гіперсекреція гастрину G-клітинами шлунку. Підвищення рівня гастрину у плазмі крові тварин було підтверджено радіоімунним методом. Показано, що тривала гіпергастринемія супроводжується збільшенням клітинної проліферації та появою клітинної атипії у слизовій оболонці кишечника. Серед епітеліоцитів зростає кількість малодиференційованих клітин. Міжклітинні контакти між такими клітинами порушені, простір між ними нерівномірно розширений. Органели у клітинах редуковані, мітохондрії зі зруйнованими кристами й ознаками набряку. Ендокриноцити не містили типові для них секреторні гранули. Ядра клітин невеликі, електронно-щільні, з інвагінаціями. Крім того, спостерігаємо колонізацію просвіту кишечника мікроорганізмами та їхню інвазію в товщу слизової оболонки. Такі ультрастуктурні зміни свідчать про посилення гіперпластичних процесів і порушення диференціювання клітин у слизовій оболонці кишечника. Отже, підвищений рівень гастрину викликає диспластичні зміни у слизовій оболонці товстого кишечника щурів.
гіпергастринемія, ультраструктура, слизова оболонка, товстий кишечник, малігнізація
АНАЛІЗ ВЕГЕТАТИВНОГО РОЗВИТКУ ЖИВЦІВ РОСЛИН РОДУ SEDUM L. (CRASSULACEAE) ЗА УМОВ ОЗЕЛЕНЕННЯ ДАХІВ м. КИЄВА
Проаналізовано морфобіометричні показники розвитку вегетативних органів (довжина надземної частини живця (пагона), довжина підземної частини живця (кореневища), об'єм надземної частини живця (пагона), об'єм кореневої системи, маса живця (рослини), площа проєктивного покриття) живців п'яти видів роду Sedum (Очиток): S. Ewersii Ledeb., S. spathulifolium Hook. 'Cape Blanco', S. kamtschaticum Fisch. 'Variegatum', Sedum spurium M. Bieb., S. rupestre L. Рослини вирощували впродовж 86 днів в умовах невисокого даху (висота 6 м) на ґрунтовій суміші в контейнерах об'ємом 7 л та висотою бортів 7 см. Для видів S. ewersii, S. kamtschaticum 'Variegatum', S. spurium, S. rupestre характерне 100-відсоткове вкорінення, для виду S. spathulifolium 'Cape Blanco' – 66-відсоткове. Найвищу здатність до утворення проєктивного покриття субстрату відмічено у видів із вилягаючими пагонами та сплощеними сукулентними листками – S. Kamtschaticum 'Variegatum' та S. spurium. Нижчим цей показник був для виду із вертикальними пагонами й валькуватими сукулетними листками (S. rupestre) та рослин із вилягаючими пагонами, що несуть тільки термінальні розетки листків (S. ewersii). Здатність до консолідації субстрату достовірно не відрізнялась у видів S. ewersii, S. kamtschaticum 'Variegatum', S. spurium. Розвиток коренів був меншим у виду S. rupestre та зовсім слабким – у S. spathulifolium 'Cape Blanco'. Види S. ewersii, S. kamtschaticum 'Variegatum', S. rupestre, S. spurium можна висаджувати свіжо заготовленими живцями без попереднього вкорінення. Живці S. spathulifolium 'Cape Blanco' повільно збільшували масу і проєктивне покриття та потребують попереднього вкорінення перед висадженням у конструкції для озеленення даху.
Sedum, очиток, живці, зелені дахи, проєктивне покриття субстрату
АНАЛІЗ ЯКІСНОГО СКЛАДУ МАТРИКСНИХ МЕТАЛОПРОТЕЇНАЗ У ПАТОГЕНЕЗІ ОЖИРІННЯ, ЩО ІНДУКОВАНЕ ВИСОКОКАЛОРІЙНОЮ ДІЄТОЮ У ЩУРІВ
Проблема ожиріння нині стає дедалі актуальнішою та становить серйозну соціальну загрозу для життя людей. Ця проблема поширена незалежно від соціальної та професійної приналежності, зони проживання, віку та статі. У наш час ожиріння вивчають не тільки як надлишкове накопичення жиру в організмі, а як хронічне багатофакторне захворювання, асоційоване з низкою серйозних метаболічних, онкологічних, кардіологічних та інших ускладнень. Хоча значна частина наукових праць досліджує регуляцію та внутрішньоклітинні процеси, що відбуваються під час адипогенезу, усе ж щодо молекулярних механізмів, які лежать в основі ремоделювання позаклітинного матриксу під час розвитку жирової маси, пов'язаної з ожирінням, є лише обмежена інформація. Ми охарактеризували ферментативну активність ММП у жировій тканині щурів, що страждають ожирінням. Встановлено, що за умови ожиріння у жировій тканині щурів були виявлені активні ферменти з молекулярною масою > 100 кДа, що може бути наслідком утворення гомодимерів за таких патологічних станів. Також у процесі розвитку ожиріння було зафіксовано підвищення активності ММП-2, -9. Подальші дослідження активностей матричних металопротеїназ у жировій тканині забезпечать формування розуміння біохімічних процесів за умов ожиріння та розроблення нових методів/підходів лікування цієї патології.
ПОПЕРЕДНІ ВІДОМОСТІ ПРО ФАУНУ ПАВУКІВ (ARACHNIDA, ARANEI) ФАСТІВСЬКОГО РАЙОНУ (КИЇВСЬКА ОБЛАСТЬ)
Проведено інвентаризацію фауни павуків Фастівського р-ну Київської обл. та складено анотований список павуків, що нараховує 84 види із 67 родів та 20 родин. В анотованому списку зазначено фауністичний матеріал, метод збирання та біотопічні преференції видів. Найбільш представленими за кількістю видів у фауні є родини Araneidae – 19 видів (24 %), Thomisidae – 8 (9) та Salticidae – 8 видів (9 %). Домінування видів родини Araneidae обумовлено великою часткою обстежених оселищ і ярусів рослинності, що населяють колопряди. Загалом переважають широко ареальні види павуків з високою екологічною пластичністю. Це, зокрема, такі 10 видів: Clubiona caerulescens, Harpactea rubicunda, Haplodrassus silvestris, Zelotes electus, Diplostyla concolor, Tenuiphantes flavipes, Agroeca brunnea, Pardosa amentata, Pseudeuophrys erratica та Ozyptila praticola; два останні види виявлено лише в підстилковому ярусі соснового лісу. Три види: Cyclosa oculata, Oxyopes ramosus та Dolomedes plantarius за літературними даними є рідкісними. У біляводних оселищах виявлено п'ять видів: Larinioides cornutus, Clubiona phragmitis, D. plantarius, Tetragnatha extensa та Marpissa radiata, які в інших біотопах не відмічені. Два види: Metellina segmentata та Tetragnatha montana знайдені на біляводній рослинності та на узліссях. У будівлях і на присадибних ділянках виявлено два синантропні види – Tegenaria domestica та Parasteatoda tepidariorum. Наведено таксономічний склад і зоогеографічний аналіз аранеофауни досліджуваного району. В ареалогічному сенсі основу формують палеарктичні (35 %) та голарктичні (19 %) групи. Західно-центрально-палеарктичних видів виявлено 14 %, європейсько-давньосередземноморських – 12 %, європейських та північніших європейсько-сибірських видів – 8 та 5 %, відповідно. Порівняно з даними щодо Полісся аранеофауна Фастівського р-ну характеризується певними особливостями, а саме: більшою часткою у складі аранеофауни палеарктичних і голарктичних видів, зниженням частки європейсько-сибірських і зростанням частки європейсько-давньосередземноморських груп видів.
павуки, інвентаризація, лісостепова зона, Фастівський район, Київська область, ареали, біотопічний розподіл, анотований список
СКЛАД МОРФОТИПІВ ГОЛИХ АМЕБ У ҐРУНТАХ ЛІСОСТЕПОВОЇ ЗОНИ УКРАЇНИ
У ґрунтах лісостепової зони України знайдено 12 морфотипів голих амеб: еруптивного (Vahlkampfa sp. (1), Vahlkampfa sp. (2), Willaertia sp.,), політактичного (Polychaos dubium Schaeffer, 1917, Deuteramoeba mycophaga Page, 1988), монотактичного (Saccamoeba stagnicola Page, 1974, Hartmannella vermiformis Page, 1967, Cashia limacoides Page, 1974), лінзоподібного (Cochliopodium sp. (1)), стріатного (Thecamoeba striata Penard, 1890, Thecamoeba similis Lepsi, 1960), ругозного (Thecamoeba terricola (Greef, 1866) Lepsi, 1960), віялоподібного (Vannella sp., Ripella platypodia Smirnov, Nassonova, Chao et Cavalier-Smith, 2007), майорельного (Mayorella viridis Leidy, 1874, Mayorella cantabrigiensis Page, 1983, Mayorella sp.), дактилоподіального (Korotnevella sp. (1), Vexillifera sp.), акантоподіального (Acanthamoeba sp. (1)), розгалуженого (Rhizamoeba sp. (1)), язикоподібного (Stenamoeba stenopodia Page, 1969). За частотою трапляння найпоширенішими виявилися амеби еруптивного (91 %), віялоподібного (82), стріатного (69), лінзоподібного (62), акантоподіального (62), майорельного (55,5), монотактичного (53 %) морфотипів, найменш поширеними – амеби політактичного (24 %) морфотипу. Для галявин, чагарників і лісів характерні амеби еруптивного, монотактичного, лінзоподібного, стріатного, віялоподібного, майорельного, дактилоподіального, акантоподіального, язикоподібного морфотипів. У галявинах відсутні амеби політактичного й ругозного морфотипів, у чагарниках – ругозного й розгалуженого морфотипів. Склад морфотипів голих амеб у ґрунтах лісостепової зони України поділено на два комплекси: у перший комплекс входять морфотипи амеб лісів і чагарників, у другий – галявин. На формування першого комплексу морфотипів амеб впливають у більшій мірі підвищена вологість та вища температура ґрунтів порівняно із другим комплексом морфотипів амеб.
морфотипи амеб, ґрунти, вологість, кислотність, температура, лісостеп, Україна